"Telefonen ringer kl. 23"
"QUEEN MARY" ANKOMMER I DAG
Blandt passagererne om bord på QUEEN MARY...
som kommer til Southampton i dag...
er den amerikanske krimiforfatter Mark Halliday.
Jeg henter endnu en drink til dig.
Mark, før Tony kommer...
er der noget, jeg burde forklare.
Ja, det har jeg ventet på.
Jeg har ikke fortalt ham om os.
Det er ikke overraskende. Det er svært at gøre.
Da du ringede i morges, sagde jeg bare, du skrev krimier...
og at jeg havde mødt dig engang, du var her tidligere.
Det lyder temmelig skyldbetynget. Jeg ville aldrig bruge det i en historie.
Du synes sikkert, det er dumt, men når du lærer Tony at kende...
forstår du, hvorfor jeg sagde det.
Skat, jeg forstår det nu, men det forhindrer mig ikke i at elske dig.
Så enkelt er det ikke.
- Tony har forandret sig. - Tak.
Han er en helt anden person end ham, jeg fortalte dig om.
- Virkelig? Hvornår er det sket? - Den aften, jeg kom for at sige farvel.
Da jeg forlod din lejlighed, kom jeg tilbage hertil.
Jeg satte mig på sofaen og græd. Så faldt jeg i søvn.
Da jeg vågnede, stod Tony i gangen...
med alle sine tasker og tennisketsjere.
Han sagde, han ville droppe tennisspillet og finde sig et job.
- Bare sådan? - Bare sådan.
Jeg troede selvfølgelig ikke på ham, men han mente det faktisk.
Han har været vidunderlig lige siden.
Det var vel, da du holdt op med at skrive til mig?
Var det, Margot?
Kan du huske brevene, du skrev til mig?
Ja, jeg kan huske dem.
Efter jeg læste dem, brændte jeg dem. Det mente jeg var bedst. Undtagen et.
Du ved sikkert, hvilket jeg mener.
Ja, det tror jeg. Hvad skete der med det?
Det blev stjålet.
En dag skulle Tony og jeg på weekendtur på landet med nogle venner.
Da vi ventede på perronen, opdagede jeg, min håndtaske var væk...
og brevet lå i den.
- Hvor var det? - På Victoria station.
Jeg troede, den lå på restauranten...
men da jeg gik tilbage, var den væk.
Du fandt den altså aldrig?
Jeg fik fat på håndtasken omkring to uger senere...
på hittegodskontoret, men brevet var der ikke.
Omtrent en uge senere modtog jeg en seddel.
Der stod, hvad jeg skulle gøre for at få brevet tilbage.
Ja. Fortsæt. Fortæl videre.
Jeg skulle hæve 50 pund i banken i fempundssedler...
og så veksle dem til etpundssedler.
Der stod, at hvis jeg gik til politiet eller fortalte det til nogen...
ville han vise brevet til min mand.
Har du stadig sedlen?
Maskinskrevet, med store bogstaver. Enhver kunne have gjort det.
To dage senere modtog jeg denne her.
De er begge sendt med posten i Brixton.
"Send halvdelen af pengene...
"til John S. King, Newport Street 23, SW 9 Brixton.
"Så får du brevet tilbage."
Det er en butik. Folk bruger den som speditionsadresse.
- Du sendte vel ikke pengene? - Jo, men brevet kom aldrig tilbage.
Så efter to uger tog jeg derhen.
De havde aldrig hørt om nogen med det navn.
Pakken var der stadig, den var aldrig blevet åbnet.
Det lyder interessant. Må jeg beholde dem?
Ja, hvis du vil.
- Hvorfor fortalte du mig det ikke? - Du kunne ikke gøre noget.
Du ville have bedt mig underrette Tony og politiet.
Da det kun var 50 pund, ville jeg bare have det ud af verden.
- Jeg fortæller Tony om os i aften. - Nej, Mark, det må du ikke.
Du forstår det ikke. Tony har forandret sig. Vær nu sød.
Gid, det var et år siden, da du kom for at sige farvel.
Vi stod i køkkenet. Jeg skulle til at sige: " Jeg kan ikke klare det.
"Lad os finde Tony og fortælle ham det hele."
Jeg tror, du ville have gjort det dengang.
Jeg kan se, det bliver en hård aften.
Os alle sammen, der siger pæne ting til hinanden.
Der er kun en ting, du ikke har forklaret.
Hvorfor brændte du ikke også det brev?
Der er du. Vi troede, du aldrig kom.
Hvad er der sket?
Jeg beklager, men chefen kom, netop da jeg var på vej.
Tony, det er Mark Halliday.
- Hej, Mark. - Hej.
Jeg beklager, jeg er så sent på den.
- Kan du lide at være her, Mark? - Ja. Her er dejligt, Tony.
Er det dit første besøg i London?
Nej. Jeg var her for et år siden på ferie.
Nå, ja, det er rigtigt. Det sagde Margot.
- Du skriver for radioen, ikke? - Nej, for fjernsynet, desværre.
- Skat, har du reserveret bord? - Ja. Klokken syv.
- Nå, så lad os... - Skat, der er en lille ændring i planerne.
- Sig ikke, du ikke kommer. - Jo, desværre.
Burgess flyver til Bruxelles på søndag...
og jeg skal aflevere min månedlige rapport i morgen.
- Kan du ikke gøre det senere? - Nej. Det tager timer.
- Jeg må allerede opfinde halvdelen af den. - Jamen...
Kan vi mødes efter biografen? Vi kunne tage et sted hen.
Ring til mig i pausen.
- Hvis jeg er inspireret, når jeg det måske. - Prøv.
Jeg henter lige mine ting, Mark.
- Her er billetterne. - Tak, Tony.
Det er frygtelig uforskammet af mig.
- Slet ikke. Det er bare ærgerligt. - Du må komme til middag.
- Det vil jeg gerne. - For resten...
- hvad skal du i morgen aften? - Lørdag? Ikke noget.
- Kommer du til mandfolkegilde? - Mandfolkegilde?
Nogle amerikanske drenge har været til tennisturnering.
Vi holder en afskedsmiddag for dem.
Jeg spiller ikke selv tennis.
Det gør ikke noget. Du kender New York og alt det.
- Mark kommer til festen i morgen. - Godt.
Kom her forbi først til en drink.
- Det er en god idé. - Ja. Godt. Jeg ringer efter en taxa.
Nej, vi plejer at finde en.
- Farvel, skat. - Mor jer.
- Farvel, Tony. - Godnat.
- Mark. - Ja?
Sælg ekstrabilletten og køb en drink for fortjenesten.
Ja, vi forsøger.
- Hav det godt. - Tak. Godnat.
- Hallo. - Hallo. Hampstead 7899?
- Må jeg tale med kaptajn Lesgate? - Det er mig.
Godaften. De kender mig ikke. Mit navn er Fisher.
- Jeg forstår, De har en bil til salg. - Ja, en amerikansk bil.
Ja, jeg så den ved Deres garage. Hvad koster den?
- 1.100 pund. - 1.100 pund? Jeg forstår.
Det er vist lige min bil. Men jeg bryder mig ikke om prisen.
Det gjorde jeg heller ikke i sin tid.
Hvornår kan vi mødes?
- Hvad med i morgen eftermiddag? - Det kan jeg desværre ikke.
Nej, det kan jeg ikke, og jeg skal til Liverpool på søndag.
Jeg håbede...
Kunne De ikke komme forbi hos mig i aften?
- Hvor? - Maida Vale.
Jeg ville være kommet til Dem, men jeg har slået knæet.
- Stakkel. Hvad er Deres adresse? - Charrington Gardens 61-A.
- Harrington? - Nej. Charrington.
Drej til venstre ved metroen. Det er to minutters gang.
Jeg kommer om en time.
Det lyder fantastisk. Kommer De med bilen?
- Jeg kan vist desværre ikke... - Skidt. Jeg så grundigt på den.
Hvis De tager registreringsattesten og de nødvendige papirer med...
kan vi så ikke ordne det hele her og nu...
hvis De går ned i pris.
- Det er vist desværre ikke muligt. - Lad os se, hvad et par drinks kan gøre.
- Farvel. - Farvel.
- Hr. Fisher? - Ja. Kaptajn Lesgate?
- Kommer De ikke inden for? - Tak.
Det er venligt af Dem.
Lad mig tage frakken.
- Havde De problemer med at finde vej? - Nej. Slet ikke.
Sid ned. Hvad siger De til en drink?
Jeg er sikker på, jeg har set Dem før.
Det er sjovt, De siger det. Da jeg åbnede døren, synes jeg...
Vent lidt. Lesgate?
De er ikke Lesgate. Swann. C.J. Swann. Eller var det C. A?
C.A. De har bedre hukommelse, end jeg har.
Fisher. Hvor mødtes vi?
- Gik De ikke på Cambridge? - Jo.
Det må være 20 år siden. De kan ikke huske mig.
- Jeg startede, da De var på sidste år. - Sikke et tilfælde.
Ja, det kræver en særlig drink.
Jeg ville have prakket Dem en ubetydelig portvin på...
men lad os se, hvad vi har her.
- Hvad med den her? - Perfekt.
Hvordan ved De, min bil er til salg?
- Det sagde de på benzintanken. - Sært. Jeg har ikke sagt det.
Jeg fyldte benzin på og sagde, jeg ledte efter en amerikansk bil.
De gav mig Deres telefonnummer. Den er til salg, ikke?
- Klart. - Godt, jeg nægter at diskutere prisen...
før De har drukket tre brandy.
Jeg er en sej forretningsmand, ædru eller ej.
Det er jeg også.
Jeg må have set Dem et eller andet sted efter Cambridge.
Har De nogensinde været i Wimbledon?
Nu husker jeg det. Wendice. Tony Wendice.
- Hvorfor sagde du, du hed Fisher? - Hvorfor sagde du, du hed Lesgate?
- Vil du have en cigar? - Nej, tak.
- Jeg ryger min pibe. - En ny vane har du da fået.
På universitetet...
røg du altid temmelig dyre cigarer.
Vent lidt, jeg tror, jeg har et billede af dig et sted.
Ja.
Ja. Her er et fra en festmiddag.
Der er du. Med den største cigar, man kan tænke sig.
Det er den første og sidste middag, jeg gik til.
- Jeg ser ud som en farlig bølle. - Ja, det gør du faktisk.
Jeg kan selvfølgelig huske dig på grund af universitetsballet.
- Du var kasserer, ikke sandt? - Æreskasserer.
Jeg organiserede de ubehagelige ting.
Ja. Nogle af billetpengene blev stjålet, ikke?
Jo. Næsten 100 pund.
Jeg havde lagt dem i en boks hos mig, og næste morgen var de væk.
- Det var selvfølgelig portieren. - Ja, klart. Stakkels, gamle Alfred.
Han var altid uheldig.
De fandt boksen i hans baghave.
Men ikke pengene.
Det er tyve år siden.
- Hvad laver du nu? - Jeg er ejendomsmægler.
Jeg følger ikke med i tennis. Spiller du endnu?
Jeg har droppet tennis, eller rettere omvendt.
Man er nødt til at tjene til føden. Jeg fik noget ud af det.
Jeg har rejst verden rundt tre gange.
- Hvad laver du nu? - Jeg sælger sportsudstyr.
Det er ikke særlig indbringende, men jeg har masser af fritid.
Jeg ser, du har råd til at bo et dejligt sted.
Min kone har sine egne penge.
Ellers ville jeg ikke give 1.000 pund for din bil.
1.100 pund.
Folk med penge fatter ikke, hvor heldige de er.
Jeg lever for, hvad jeg kan tjene.
Man kan altid gifte sig til penge.
Ja, det er der vist folk, der gør en forretning ud af.
- Jeg gjorde det. - Hvorfor giftede hun sig med dig?
Jeg var en tennisstjerne.
Du har droppet tennis. Hun er ikke gået fra dig.
Det var hun lige ved.
Efter vi blev gift, spillede jeg rundt omkring...
og tog Margot med.
Hun var ikke begejstret, og da vi kom tilbage...
prøvede hun at få mig til at droppe tennis og spille husbond i stedet.
Til sidst gik vi på kompromis.
Jeg tog alene til Amerika til græsbanesæsonen...
og vendte tilbage efter de nationale mesterskaber.
Jeg fandt hurtigt ud af, der var sket meget, mens jeg var væk.
For det første var hun ikke forelsket i mig længere.
Der var telefonopkald, som endte brat, hvis jeg dukkede op.
Der var en gammel skoleven, som kom på besøg fra tid til anden.
En dag havde vi et skænderi. Jeg ville spille i en indendørsturnering...
og som sædvanlig ville hun ikke have, jeg tog af sted.
Jeg var i soveværelset. Telefonen ringede. Det lød alt sammen temmelig vigtigt.
Efter det virkede hun glad for, jeg skulle spille.
Så jeg pakkede mit udstyr i bilen og kørte.
Jeg parkerede bilen to gader henne og gik tilbage.
Ti minutter senere kom hun ud af huset og tog en taxa.
Jeg tog en anden.
Hendes gamle skoleven boede i en lejlighed i Chelsea.
Jeg kunne se dem gennem vinduet...
mens han kogte spaghetti over et gasblus.
De sagde ikke meget. De så bare meget naturlige ud sammen.
Det er sjovt, som man kan se, når folk er forelskede.
Jeg gik mig en tur.
Jeg tænkte over, hvad der ville ske, hvis hun gik fra mig.
Jeg ville være nødt til at tjene mine egne penge til at starte med.
Det gik pludselig op for mig, hvor afhængig jeg var af hende.
Smagen for det dyre, jeg havde udviklet, da jeg var på toppen.
Nu var det slut med tennis i topklasse, og åbenbart også med min kone.
Jeg har aldrig været så skræmt i mit liv.
Jeg gik ind på en pub og fik mit et par drinks.
Mens jeg sad i hjørnet, tænkte jeg på alverdens ting.
Jeg tænkte på tre forskellige måder at slå ham ihjel på.
Jeg tænkte endda på at slå hende ihjel. Det virkede som en meget fornuftigere idé.
Og netop som jeg var i gang med planlægningen...
så jeg pludselig noget, der fik mig til at ændre mening.
Jeg tog alligevel ikke til turneringen.
Da jeg kom tilbage, sad hun akkurat, hvor du sidder nu.
Jeg fortalte hende, jeg ville droppe tennis og tage mig af hende i stedet.
Og hvad så?
Det viste sig, at jeg ikke havde behøvet at tage det så tungt.
Hendes spaghetti-aften var åbenbart bare et ømt farvel.
Kæresten var blevet kaldt tilbage til New York.
- Var han amerikaner? - Ja.
Der var lange breve derfra.
De kom som regel om torsdagen. Hun brændte dem alle undtagen et.
Det plejede hun at flytte fra håndtaske til håndtaske.
Hun havde det altid på sig.
Brevet blev en besættelse for mig. Jeg måtte finde ud af, hvad der stod.
Og det gjorde jeg til sidst.
Det var et meget interessant brev.
- Mener du, du stjal det? - Ja.
Jeg skrev endda et anonymt brev, hvori jeg tilbød at sælge det.
Hvorfor?
Jeg håbede, det ville få hende til at fortælle mig om ham...
men det gjorde det ikke. Så jeg beholdt brevet.
Hvorfor fortæller du mig alt det?
Fordi du er den eneste person, jeg kan stole på.
Det virkede i hvert fald. Jeg må have skræmt livet af dem...
for brevene hørte op.
Og vi levede lykkeligt siden da.
Det var sjovt at tænke, at for bare et år siden...
sad jeg på Knightsbridge pub og planlagde at dræbe hende...
og jeg kunne have gjort det...
havde jeg ikke set noget, der fik mig til at ændre mening.
Hvad så du?
Jeg så dig.
- Hvad er der sært ved det? - Sammenfaldet.
En uge tidligere havde jeg været til en festmiddag...
og gutterne talte om dig.
At du var blevet stillet for krigsretten under krigen, et år i fængsel.
Det var nyheder.
På universitetet sagde vi alle, at gamle Swann ville ende i fængsel.
- På grund af boksen, tror jeg. - Hvad mener du?
Min kære ven, alle vidste, du tog de penge.
Stakkels, gamle Alfred.
Mange tak for drinken.
Interessant at høre om dine ægteskabelige kvaler.
Jeg går ud fra, du ikke vil have bilen.
Skal jeg ikke fortælle dig, hvorfor jeg bad dig komme?
Jo, det må du vist hellere.
Det var, da jeg så dig på den pub, at det skete.
Pludselig stod alting meget klart.
Få måneder før havde Margot og jeg lavet vores testamente...
det var hurtigt ordnet...
hvori vi overlod alt til hinanden i tilfælde af ulykke.
Hendes løb op på over 90.000 pund. Alene i investeringer.
Lidt for nemt at opnå.
Og det var farligt, eftersom de ville mistænke mig.
Jeg havde brug for et rigtig godt alibi.
Så så jeg dig.
Jeg har tit tænkt over, hvad der skete med folk, når de blev løsladt.
Folk som dig, mener jeg. Kan de finde arbejde?
Holder gamle venner ved? Hvad, hvis de aldrig havde haft venner.
Jeg var så nysgerrig efter at vide det, at jeg fulgte efter dig.
Jeg fulgte dig hjem den aften.
Er du sød at give mig dit glas, du gamle?
Tak. Mange tak. Jeg har fulgt efter dig lige siden.
Hvorfor?
Jeg håbede, jeg ville fange dig i noget...
- så jeg kunne... - Afpresse mig?
Påvirke dig.
Efter et par uger kendte jeg din daglige rytme...
og det gjorde det meget nemmere.
- Temmelig stædigt arbejde. - Til at starte med ja.
Men du ved, hvordan det er. Man får en hobby...
jo mere, man lærer, jo mere fascinerende bliver det.
Du blev ret fascinerende.
Til tider følte jeg, du næsten tilhørte mig.
Det må have været interessant.
Du plejede at gå til hundevæddeløb mandag og torsdag.
Jeg begyndte selv på det, bare for at komme nærmere på dig.
- Du ændrede dit navn til Adams. - Ja. Jeg blev træt af Swann.
- Er det nogen forbrydelse? - Nej. Slet ikke.
Der var faktisk ikke rigtig noget ulovligt ved dig.
Jeg blev temmelig nedslået.
Så en dag forsvandt du fra din beboelse.
Jeg ringede til din husejer. Jeg sagde, hr. Adams skyldte mig 5 pund.
Men det var åbenbart ingenting.
Hr. Adams skyldte hende seks ugers leje og hendes bedste logerende 55 pund.
Hr. Adams havde været sådan en flink fyr.
Det var vist det, der plagede hende mest.
Ja. Det er vist altid det, der plager dem mest.
Du gamle, hvis du vil have endnu en drink, har du så noget imod at tage handsker på?
Hvor var vi? Nå, ja, jeg havde mistet dig...
og siden genfundet dig en dag til hundevæddeløb.
Jeg fulgte efter dig hjem til din nye bolig i Belsize Park.
Der blev hr. Adams til hr. Wilson.
Hr. Wilson forlod Belsize Park, da han skyldte 16 ugers husleje...
og da han var blevet en del rigere efter et hurtigt møde med frøken Wallace.
Du plejede at gå ud med frøken Wallace om onsdagen og om søndagen.
Hun var søreme forelsket i dig, var hun ikke?
Hun troede, du havde det flotte overskæg for at behage hende.
- Stakkels frøken Wallace. - Det er meget interessant. Fortsæt.
Juli, august, september. Lejlighed 127, Carlisle Court.
Der boede en vis fru Van Dorn.
Hendes afdøde mand efterlod hende to hoteller og en stor, møbleret lejlighed.
Sikke en base at arbejde fra, kaptajn Lesgate.
Det eneste problem er, at hun nyder at blive lagt an på...
og at hun er så dyr.
Måske er det derfor, du har prøvet at sælge hendes bil i en måned.
Fru Van Dorn bad mig sælge den for hende.
Jeg ved det. Jeg ringede til hende, før du kom.
Hun ville kun have 800 pund.
- Hvor er den nærmeste politistation? - Over for kirken. To minutters gang.
- Tænk, hvis jeg gik derhen. - Hvad ville du fortælle dem?
- Alt. - Alt?
Alt om hr. Adams og hr. Wilson?
Jeg kunne bare fortælle dem, at du prøver at afpresse mig til...
- Til? - At myrde din kone.
Gid, du ville. Når hun hørte det...
ville vi få den største grinetur.
- Glemmer du ikke noget? - Gør jeg?
- Du har fortalt mig en del i aften. - Hvad?
Tænk, om jeg fortalte dem, at du fulgte efter hende i Chelsea...
og så dem koge spaghetti og alt det vrøvl.
- Vil det vække hukommelsen? - Det ville det.
- De ville tro, du havde fulgt efter hende. - Mig?
Hvorfor skulle du stjæle hendes taske?
Hvorfor skulle du skrive alle de afpresningsbreve?
Kan du bevise, du ikke gjorde det? Du kan i hvert ikke bevise, jeg gjorde det.
Det bliver en mærkelig sag med dit ord mod mit ord.
Det ville forvirre dem, ikke? Hvad kunne du sige?
Jeg siger bare, at du kom her i aften, halvdrukken...
og forsøgte at låne penge, fordi vi gik på universitetet sammen.
Da jeg nægtede, nævnte du noget...
om et brev, der tilhørte min kone.
Så vidt jeg forstod, prøvede du at sælge mig det.
Jeg gav dig de penge, jeg havde, og du gav mig brevet.
Det har jo dine fingeraftryk på, ikke også?
Så sagde du, at gik jeg til politiet...
ville du fortælle dem en skør historie om, jeg havde bedt dig dræbe min kone.
Men før du går videre, du gamle, så tænk på ulemperne.
Jeg er nemlig temmelig kendt. Og der ville være billeder af dig.
Før eller siden ville en forsamling af husejere og logerende...
træde frem for at vidne om din opførsel.
Og en af dem har helt sikkert set dig med frøken Wallace.
Du var forsigtig med ikke at blive set med hende, lagde jeg mærke til.
I plejede at mødes på usædvanlige steder, hvor du ikke blev genkendt...
som den lille teforretning i Pimlico.
Det var hendes idé, ikke min.
Ja, det var lidt usselt, ikke?
Ikke ligefrem et sted at mødes med fru Van Dorn.
For resten, kender fru Van Dorn til hr. Adams og hr. Wilson...
og frøken Wallace?
Du planlagde at gifte dig med fru Van Dorn, ikke?
- Du er smart, hvad? - Nej, egentlig ikke.
Jeg har bare haft tid til at tænke over tingene og sætte mig i dit sted.
Det er derfor, jeg ved, du siger ja.
Hvorfor tror du, jeg siger ja?
Af samme grund som at et æsel med en kæp bag sig og en gulerod foran...
altid går frem, ikke tilbage.
- Fortæl mig om guleroden. - 1.000 pund kontant.
For et mord?
For et par minutters arbejde, det er alt. Uden risiko.
Det burde friste dig. Du har skøjtet på tynd is.
- Jeg ved ikke, hvad du taler om. - Du burde vide det. Det står i avisen.
Midaldrende kvinde fundet død på grund af en overdosis.
Hun havde taget det i et stykke tid...
og ingen ved, hvor hun fik det fra. Men det gør vi, ikke også?
Stakkels frøken Wallace.
De 1.000 pund. Hvor er de?
De ligger i en lille attachétaske på et opbevaringskontor.
- Hvor? - Et sted i London.
Vi mødes jo ikke igen. Så snart du har leveret varerne...
sender jeg dig billetten til opbevaringskontoret og nøglen til skrinet.
Du får de her 100 pund på forhånd.
Politiet behøver blot at spore en af sedlerne tilbage til dig...
for at hænge os begge med samme reb.
Det gør de ikke. På et helt år har jeg indløst 20 pund om ugen.
Altid i fempundssedler. Jeg veksler dem, når jeg har tid.
- Må jeg se din bankopgørelse? - Selvfølgelig.
Rør den ikke.
Gå en side tilbage.
Din saldo er faldet med over 1.000 pund i løbet af året.
- Hvad hvis politiet spørger dig om det? - Jeg går til hundevæddeløb hver uge.
- De vil spørge din væddeløbsagent. - Som dig satser jeg altid på hajen.
Tilfreds?
- Hvornår skulle det ske? - I morgen aften.
I morgen! Ikke tale om! Jeg skal tænke over det.
Det skal være i morgen. Sådan har jeg arrangeret det.
Hvor?
Sådan cirka hvor du står nu.
Hvordan?
I morgen går Halliday, den amerikanske kæreste og jeg...
til mandfolkegilde. Hun bliver her.
Hun går tidligt i seng og hører Saturday Night Theatre i radioen.
Det gør hun altid, når jeg er ude.
Præcis tre minutter over 23.00...
går du ind gennem gadedøren.
Du finder nøglen til denne dør...
under trappemåtten her.
- Femte trin. - Netop.
Du går direkte hen til vinduet...
og gemmer dig bag gardinerne.
Præcis klokken 23.00...
går jeg til telefonen på hotellet og ringer til min chef.
Jeg drejer forkert nummer. Det her nummer. Det er alt, jeg gør.
Når telefonen ringer...
vil du se lyset tændes under hendes soveværelsesdør.
Når hun åbner den, vil lyset bryde gennem værelset.
Så bevæg dig ikke, før hun tager telefonen.
Der skal være så lidt larm som muligt.
Når du er færdig...
tag telefonen, giv mig et stille fløjt og læg på.
Tal ikke, uanset hvad du gør. Jeg siger ikke et ord.
Når jeg hører dig fløjte, lægger jeg på og ringer igen...
men det rigtige nummer denne gang.
Så taler jeg med chefen, som om intet var hændt...
og går tilbage til festen.
- Hvad sker der så? Fortsæt. - Du ser kufferten her.
Den indeholder mit vasketøj.
Åbn den og smid tøjet på gulvet.
Fyld den med en cigaretpakke og nogle af disse pokaler.
Luk kufferten, men lås den ikke.
Så lad kufferten stå der, som den står nu.
- Som om jeg havde skyndt mig af sted. - Netop.
Nu til vinduet.
Hvis det er låst, åbn det og lad det stå åbent.
Gå så ud præcis samme vej, du kom ind.
- Gennem denne dør? - Ja.
Og her kommer det vigtigste:
Når du går ud, lægger du nøglen, hvor du fandt den.
- Under trappemåtten. - Ja.
Men hvad skal der være sket?
De vil tro, du kom ind gennem vinduet.
Du troede, lejligheden var tom...
så du tog kufferten og gik i gang.
Hun hørte noget. Hun tændte lyset.
Du så lyset under døren og gemte dig bag gardinerne.
Da hun kom herind, overfaldt du hende, før hun kunne skrige.
Da du indså, du faktisk havde dræbt hende...
gik du i panik, løb gennem haven og lod tyvegodset stå.
Vent lidt.
Det skal se ud som om, jeg kom ind gennem vinduet.
- Hvad, hvis det var lukket. - Det ville ikke gøre noget.
Hun går ofte rundt i haven, før hun går i seng...
og hun plejer at glemme at låse, når hun kommer tilbage.
- Det fortæller jeg politiet. - Ja, men hun siger måske at...
Hun siger da ikke noget, gør hun?
Godt. Jeg går fra lejligheden.
Jeg lægger nøglen under måtten og går ud til gadedøren.
Hvad, hvis gadedøren er lukket? Hvordan kommer jeg overhovedet ind?
Gadedøren er aldrig låst.
- Hvad tid kommer du tilbage? - Omkring midnat.
Jeg tager Halliday med, så vi finder hende sammen...
og vi har været sammen, siden vi forlod hende...
og det er mit alibi.
- Du har glemt noget. - Hvad?
Når du kommer tilbage med ham der Halliday...
- hvordan kommer du ind i lejligheden? - Jeg åbner selv.
Jamen, din nøgle ligger under måtten.
Han ser dig tage den. Du afslører dig selv.
Nej. Det er ikke min nøgle, der ligger under tæppet. Det er hendes.
Jeg tager den fra hendes taske og gemmer den herude...
før jeg går fra lejligheden.
Hun går ikke ud, så hun kommer ikke til at savne den.
Når jeg kommer tilbage med Halliday, bruger jeg min egen nøgle.
Når han så er ude at undersøge haven eller noget...
tager jeg nøglen fra under måtten og lægger den i hendes taske...
før politiet kommer.
- Hvor mange nøgler er der til den dør? - Kun hendes og min.
- Maida Vale Z499. - Tony, det er mig.
- Hej, skat. Hvordan går det? - Fantastisk. Det er en dejlig film.
- Vi nyder hvert øjeblik. - Det gør mig ondt. Glad, mener jeg.
Du kommer, gør du ikke?
Det tror jeg ikke. Jeg er dårlig nok gået i gang.
Skat, lige et øjeblik, der er vist nogen, der ringer på.
Man kan se dig fra soveværelsesvinduet.
Undskyld, skat. Falsk alarm. Hvorfor tager du ikke Mark med på Gerry's?
- Hvordan kommer vi ind? - Bare nævn mit navn.
Jeg ved ikke noget om bandet, men maden er god.
For resten, Maureen ringede lige efter, du gik...
og inviterede os til middag onsdag...
men du har noget skrevet i din kalender på onsdag...
og jeg kan ikke læse din håndskrift.
Det ser ud som Al Bentall. Hvem er det, en anden kæreste?
- Stedet Albert Hall, din idiot. - Albert Hall, nå, ja.
Godt, vi ikke skal over til Maureen. Hun laver så elendig mad.
- Klokken ringer. Jeg smutter. - Godt, skat. Mor dig.
Tony, lav ikke Martinien for vandet.
Hvor er billedet af maharajaen?
Hvornår er du færdig med at klistre de udklip?
Jeg får snart tid til det. Her er det.
Det er maharajaen. Er han ikke vidunderlig?
Han havde fire Rolls-Roycer og et væld af smykker...
men han ville bare spille på Wimbledon.
Han var så nærsynet, at han dårligt kunne se ketsjeren...
- for ikke at tale om bolden. - Du burde faktisk... Tak, Tony.
- Du burde skrive en bog om alt det. - Hvorfor samarbejder I ikke?
En detektivroman med tennisbaggrund?
Hvad siger du? Ville du skaffe mig det perfekte mord?
Med fornøjelse.
Hvordan finder du på dine detektivhistorier?
Man glemmer alt om opklaring og fokuserer på kriminalitet.
Så forestiller man sig, man stjæler noget eller dræber nogen.
Er det sådan, du gør? Interessant.
Ja. Jeg plejer at sætte mig i forbryderens sted og spørge mig selv:
"Hvad gør jeg nu?"
Tror du virkelig på det perfekte mord?
Ja, absolut. Altså på skrift.
Jeg kunne vist planlægge et bedre end de fleste...
- men jeg tvivler på, jeg kunne begå det. - Hvorfor ikke?
I romanerne ender tingene, som forfatteren ønsker.
I det virkelige liv gør de ikke altid.
Mine mord ville være som mit bridgespil.
Jeg ville begå en fejl og først opdage det, når alle kigger på mig.
Du må hellere drikke ud, Mark.
- Skal du noget i morgen? - Ikke hvad jeg ved af.
Skal vi ikke spise frokost sammen i Windsor?
Kom forbi tidligt, men ikke for tidligt. Vi har måske tømmermænd.
- Hvad med klokken 11.00? - Fint.
- Vi spiser frokost på King's Head. - Er det inde i Windsor?
Nej, det er lidt uden for.
Lånte jeg dig min nøgle? Jeg kan ikke finde den.
Det ved jeg ikke. Jeg har måske begge to.
Jeg kigger lige.
Nej. Jeg har kun en her.
- Er du sikker på, din ikke er i frakken? - Nej, jeg har kigget. Må jeg låne din?
- Det er lidt fjollet. - Hvorfor?
- Jeg vil måske ud. - I aften?
Jeg tænkte, jeg ville gå i biografen eller noget.
Skal du ikke høre radio? Saturday Night Theatre?
Nej. Det er en gyser. Den vil jeg ikke høre alene.
Jeg forstår.
I hvert fald kommer jeg tilbage før dig, så jeg kan åbne for dig.
Vi kommer ikke hjem før efter midnat. Du sover måske.
Du kan altid lægge nøglen under måtten.
Nej, det er i orden. Her er den. Den har hele tiden ligget i min handske.
Det løser problemet.
- Hvilken film skal du se? - The Classic, tror jeg.
Tror du, der er plads? En lørdag aften?
- Jeg kan altid forsøge. - Jamen, skat...
Tving mig ikke til at blive hjemme. Jeg hader at lave ingenting.
Der er masser af ting at gøre.
Har du skrevet til Peggy for at takke hende?
Hvad med udklippene? Det er en perfekt lejlighed.
Den er god. I to går ud at fjase...
mens jeg bliver hjemme og laver kedelige udklip.
- Fint nok. Vi går ikke. - Hvad mener du?
Du vil ikke have, vi går, så vi går ikke.
Vi bliver her med dig i stedet. Hvad skal vi lave, spille kort?
Tony, skat.
Jeg ringer til Grendon og fortæller dem, vi ikke kommer.
Tony, kom nu, vær ikke barnlig.
Godt, jeg ordner dine udklip.
- Det behøver du ikke, hvis du ikke vil. - Jamen, det vil jeg gerne.
Jeg tror, jeg prøver at skaffe en taxa.
- Har vi noget lim? - Ja, der er vist noget i skrivebordsskuffen.
- Du får brug for en saks. - Den ligger i mit syskrin.
Lån mig lidt småpenge. Jeg skal bruge penge til taxaen.
Lad min taske være. Hvor meget har du brug for?
Lad os se, hvor meget du har. Du skylder mig 10 shilling.
- For hvad? - Jeg betalte for Peggys pakke.
- Det hører til husholdningen. - Lad mig finde dem. Væk med hænderne.
Sådan. Hvor meget vil du have?
Jeg har tre, fire, syv og seks skilling. Nok til at få os hen og tilbage.
Du må hellere tage noget. Hvad koster middagen?
Den er der allerede betalt for. Hvis jeg løber tør, hjælper Mark mig.
Taxaen er her.
- Tony, hvad venter du på? - Ikke noget, skat.
Godnat.
- Hvad tid kommer du hjem? - Omkring midnat.
Mark kommer med hjem til en drink. Er du oppe?
Jeg sover fast, og jeg vil ikke forstyrres.
Vi er så stille som mus.
- Margot. - Ja?
Det er meget muligt, at Burgess ringer.
Sig til ham, vi er på Grendon.
- Hvad er nummeret? - Det er i bogen.
Farvel, skat.
Godt, Mark.
Jeg boede på hotel Torbay. Kender De hotel Torbay i Dartmoor?
Det ligger ikke i Dartmoor, men i det kvarter.
Men pointen af historien er, at det hører til Dartmoor fængsel.
Nå, men jeg boede på hotel Torbay, som jeg sagde...
Jeg vendte mig om og spurgte: "Hvad laver du?"
"Jeg er handelsrejsende.
"Jeg sælger landbrugsmaskiner." Jeg sagde: "Landbrugs"...
Ved nogen af jer, præcis hvad klokken er?
- Ja, jeg gør. Den er syv over 23.00. - Mit ur går foran.
Mit ur er gået i stå. Jeg må have trukket det for stærkt op.
- Nå, som jeg sagde... - Undskyld mig. Jeg skal ringe til min chef.
Landbrugsmaskiner...
Hallo.
Hallo?
Tilkald politiet. Hurtigt. Politiet.
- Margot? - Hvem er det?
- Skat, det er mig. - Tony.
Tony, gudskelov. Kom straks tilbage.
- Hvad er der galt? - Det kan jeg ikke forklare nu. Kom straks.
Skat, tag dig sammen. Hvad er der?
Der var en mand, der overfaldt mig. Han prøvede at kvæle mig.
- Slap han væk? - Nej. Han er død.
Tony, er du der stadig?
- Margot. - Ja?
- Hør godt efter. - Ja. Jeg lytter.
Rør ikke ved noget. Jeg kommer straks.
- Det skal jeg nok lade være med. - Rør intet...
og tal ikke med nogen, før jeg kommer.
Jeg skal nok lade være med at røre ved noget.
- Lover du det? - Ja, det lover jeg. Skynd dig nu.
Jeg sidder på samme bar, og jeg ser den samme mand...
og han kommer hen til mig og siger:
Nej, bliv siddende. Jeg er nødt til at gå. Margot har det ikke så godt.
- Er det alvorligt? - Nej.
- Bliv her. - Jeg kommer.
Nej. Det er helt i orden.
...som han købte dry Martinis med...
Tony!
Det er i orden, skat. Hvad er der sket?
Han lagde noget rundt om halsen på mig. Det føltes som en strømpe.
Er du sikker? Lad mig se.
Jeg stod op for at tage telefonen...
og han kom fra bag gardinet og prøvede at kvæle mig.
Jeg var ved at besvime.
Jeg kunne mærke saksen i min hånd...
og han gav pludselig slip og faldt om på gulvet.
Der er næsten intet blod. Da han faldt, må han have...
- Hvad laver du? - Jeg prøver at finde mine...
Her er de. Mine aspiriner. Jeg har frygtelig ondt i hovedet.
- Hvad er der? - Jeg må hellere finde et tæppe.
Vær sød at lukke vinduet.
Nej. Vi må ikke røre ved noget, før politiet kommer.
Han må være brudt ind. Hvad mon han var ude efter?
Pokalerne, tror jeg.
Hvornår kommer politiet?
- Har du allerede ringet? - Nej.
Du bad mig ikke tale med nogen.
- Burde du ikke ringe nu? - Jo.
- Hvor er Mark? - Jeg bad ham tage direkte hjem.
Hallo, lad mig tale med Maida Vale politi straks.
- Sagde du det? - Jeg vidste ikke, hvad der var sket.
- Jeg sagde, du ikke havde det så godt. - Maida Vale politi.
- Politi? Der er sket en forfærdelig ulykke. - Ja, hr?
En mand er blevet dræbt.
- Hvad er Deres navn, hr? - Wendice.
- Med dobbelt s? - Nej, D-I-C-E.
C.E. Deres adresse, hr?
Charrington Gardens 61-A, stueetagen.
- Var det en ulykke? - Jeg ved det ikke.
Hvad mener De med, De ikke ved det?
Tror De, han prøvede at dræbe nogen?
Jeg ved det ikke.
Har De nogen idé om, hvem der kan have gjort det?
Jeg forklarer det, når De kommer. Hvor længe tager det?
- Omkring to minutter. - To minutter?
- Rør venligst ikke ved noget, hr. - Nej, vi rører ikke ved noget.
- Jeg klæder mig på. - Hvorfor?
- De vil vel se mig. - De skal ikke se dig.
Men de skal vel stille mig spørgsmål.
De kan vente på dig til i morgen. Jeg fortæller dem alt, de skal vide.
- Tony... - Ja?
...hvorfor ringede du til mig? - Hvad?
Undskyld, skat, det forklarer jeg dig senere.
Jeg tænkte på noget. Sagde du, han brugte en strømpe?
Det var vist en strømpe eller et tørklæde. Er det her ikke?
Nej, men de finder det vel. Gå du nu i seng.
Skulle det være en kop te?
Se, det er den anden strømpe.
PAUSE
Så er det godt. Lad os komme af sted.
Den er næsten tom. Husk mig på at købe mere.
Det sker altid, når vi har brug for det.
Hør, inden jeg glemmer det, ville politiet vide...
hvorfor du ikke ringede til dem straks.
- Hvor kunne jeg? Du var i røret. - Jeg ved det...
Du bad mig udtrykkeligt om ikke at tale med nogen, før du kom.
Jeg ved det, men jeg fortalte dem en lidt anden historie.
Hvorfor?
Jeg sagde, du ikke ringede til politiet, da du troede...
at jeg ville gøre det fra hotellet.
Hvorfor sagde du det?
Fordi det var en helt logisk forklaring. Og han godtog den.
Hvis de tror, vi lod være med at rapportere det...
bliver de måske nysgerrige og begynder at stille spørgsmål...
- Skal jeg sige det samme? - Det må du hellere.
Det må være Mark. Åbner du for ham?
- Godmorgen. - Godmorgen.
- Fru Wendice? - Ja.
- Jeg er fra politiet. Må jeg komme ind? - Selvfølgelig.
Undskyld mig. Jeg fortæller min mand, De er her.
Tak.
- Godmorgen. - Godmorgen, hr.
Overbetjent Hubbard...
leder af kriminalafdeligen.
Vi har givet betjenten alle oplysningerne.
Ja. Jeg har selvfølgelig set rapporten...
men der er nogle få ting, jeg gerne vil se nærmere på.
Jeg går ud fra, betjenten kun talte kort med Dem, fru Wendice?
Ja.
Min kone er dybt rystet.
Ja, det var en meget ubehagelig oplevelse, De havde.
Må jeg have lov at kigge mig omkring?
Værsgo. Soveværelset og badeværelset er denne vej.
Han kom helt sikkert ikke ind gennem badeværelset.
Og i køkkenet er der tremmer for vinduerne.
Vi går ud fra, han må være kommet ind af et af de vinduer.
Jeg forstår, De ikke var her, da det skete.
Nej, jeg var til middagsselskab på Grendon Hotel...
og ved et sært tilfælde...
ringede jeg til min kone, da hun blev overfaldet.
Jeg forstår. Kan De fortælle mig præcis, hvad klokken var?
Nej, det kan jeg desværre ikke. Jeg husker, mit ur var gået i stå.
Lagde De mærke til det, fru Wendice?
Nej, jeg gjorde ikke.
- Vil De ikke sidde ned? - Tak.
Har De nogen idé om, hvem han var?
Ja. Vi har i hvert fald fundet ud af, hvor han boede.
Det står stadig ikke helt klart, hvad hans rigtige navn var.
Han havde vist adskillige.
- Havde De nogensinde set ham før? - Nej, selvfølgelig ikke.
- Er det ham? - Ja.
- Kan De ikke genkende ham? - Nej, jeg nåede aldrig at se ham.
Jamen, fik De ikke engang et glimt af hans ansigt?
Nej. Han overfaldt mig nemlig bagfra...
og det var mørkt. Jeg så ham faktisk slet ikke.
Før jeg viste Dem disse fotografier...
sagde De, De aldrig havde set ham før.
Hvordan kunne De vide det, hvis De ikke så hans ansigt i går?
Jeg er ikke helt med.
Min kone mener bare, at så vidt hun ved, havde hun aldrig set ham før.
- Var det det, De mente? - Ja.
Hvad med Dem, hr? Har De nogensinde set ham?
Nej.
- Nej. I hvert fald... - Ja?
Han ligner en, jeg gik på universitetet med.
Men overskægget gør en stor forskel.
Hvad hed han?
Jeg ved det ikke. Det må have været 20 år siden.
- Var det Lesgate? - Nej.
- Wilson? - Nej.
- Swann? - Swann?
Vent lidt. Swann. Ja, det var det.
Her er et billede fra en middag. Vi gik på universitetet sammen.
Der er han. Det er ufatteligt.
- Kendte De ham godt? - Nej. Han var ældre end mig.
- Har De set ham siden? - Nej, i hvert fald...
Jeg så ham faktisk for nylig, men jeg talte ikke med ham.
Hvornår var det?
For seks måneder siden på en togstation...
Victoria, tror jeg.
Han havde stort set ikke forandret sig.
- Havde han overskæg på det tidspunkt? - Nej.
Fru Wendice, vil De vise mig præcis, hvad der skete i går?
- Tony, er jeg nødt til det? - Jeg er bange for det, skat.
Jeg var gået i seng, da telefonen ringede, og jeg stod op og kom herind.
- Tændte De for lyset? - Nej.
Vis mig præcis, hvor De stod.
Jeg stod her, og jeg tog telefonen.
Et øjeblik.
Er De sikker på, De havde ryggen til vinduet?
Ja.
- Hvorfor? - Hvorfor ikke?
Hvorfor gik De rundt om bordet? Jeg ville have taget den fra denne side.
- Jamen, jeg tager altid telefonen herfra. - Hvorfor?
Hvis jeg skal skrive noget ned, kan jeg holde røret i venstre hånd.
Jeg forstår. Undskyld. Fortsæt.
Da jeg tog telefonen...
må han være kommet fra bag gardinerne og have overfaldet mig.
- Han lagde noget rundt om halsen på mig. - Hvad mener De med noget?
- Jeg tror, det var en strømpe. - Jeg forstår. Og hvad skete der så?
Så skubbede han mig over til skrivebordet.
Jeg kan udtrykkeligt huske, jeg tog saksen.
Hvor plejer saksen at ligge?
I syskrinet. Jeg havde glemt at lægge den væk.
Hvad får Dem til at tro, at han kom fra bag gardinerne?
Hvor ellers?
- Var gardinerne trukket for? - Ja.
Trak De dem selv for?
Nej, jeg trak dem for, før jeg gik.
Lukkede De vinduet samtidig?
- Ja. - Er De sikker på det, hr?
Jeg lukker altid vinduet, når jeg trækker gardinerne for.
- Hvordan tror De, han kom ind? - Vi tror, han brød ind.
Der er ikke noget tegn på indbrud.
Vores rapport viser, at låsen er uskadet.
Fru Wendice, hvorfor ringede De ikke til politiet...
straks efter, det var sket?
Jeg prøvede at komme igennem til politiet...
da jeg opdagede, min mand var i røret.
Jeg troede, han ville ringe til politiet fra hotellet...
før han kom herhen.
- Overvejede De ikke at ringe til en læge? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Han var død.
- Hvordan vidste De det? - Jeg... det var tydeligt.
- Følte De på hans puls? - Nej. Selvfølgelig ikke.
Enhver ville kunne se, han var død. Et enkelt blik på de stirrende øjne...
Så De så altså hans ansigt?
Jeg så hans øjne! Jeg husker ikke hans ansigt!
Min kone havde tydeligvis aldrig set manden før...
og hvis han ikke kom gennem vinduet, hvordan kom han så ind?
Vi er faktisk ret sikre på, han kom ind gennem denne dør.
Men den var låst.
Margot, åbnede du døren, efter vi var gået?
Nej.
- Hvor mange nøgler er der til denne dør? - Kun to.
Min var i min taske, og du havde din med dig.
Ja, det stemmer.
- Har portneren en nøgle? - Nej.
Har De nogen husholderske?
Hun har heller ikke nogen. Jeg er her altid, når hun kommer.
Hvad får Dem til at tro, han kom ind denne vej?
- Hans sko. - Hans sko?
Der var drivvådt på jorden i går.
Hvis han kom ind gennem haven, ville han have efterladt mudder på tæppet.
Imidlertid efterlod han ingen spor...
for han tørrede sine sko af på dørmåtten.
Hvor ved De det fra?
Det er en temmelig ny måtte, og vi fandt nogle hår på hans sko...
- Jamen... - Der var en lille tjæreplet på måtten...
og det er der også på nogle af hårene. Der er ingen tvivl om det.
Vent lidt. Jeg tror, jeg ved det.
Kan du huske, da din taske blev stjålet?
- Ja. - Var nøglen ikke i?
Jo, men den var der endnu, da jeg fik den tilbage.
Lige et øjeblik. Det vil jeg gerne høre mere om.
Hvilken slags taske?
En håndtaske. Hun mistede den på Victoria station.
Men jeg fik den tilbage på hittegodskontoret to uger senere.
- Manglede der noget? - Alle pengene var væk.
- Noget andet? - Nej.
- Jeg mener, ingen papirer eller breve? - Nej.
- Er De helt sikker på det? - Ja.
Var Deres husnøgle i håndtasken, da De mistede den?
Ja, men den var der stadig, da jeg fik den tilbage.
Den, der tog pengene, kunne have lavet en kopi.
- Hvor blev tasken fundet? - På Victoria station.
Var det ikke der, De sagde, De havde set manden, hr?
Hvornår mistede De tasken?
Var det ikke sidste weekend, vi besøgte Peggy?
Jo, det var. Det husker jeg. Han sad på restauranten.
Var det der, De lod taske ligge?
Ja, og sagde jeg ikke noget om, at der var en, jeg havde gået i skole med?
Det kan jeg ikke huske.
Sådan kom han ind. Han lavede en kopi...
og lagde originalen ned i tasken.
Før De går videre, hvordan kom han ind ad gadedøren?
- Gadedøren er aldrig låst. - Jeg forstår.
Han kunne have kopieret Deres nøgle...
og han kunne have brugt den til at åbne døren...
mens selvfølgelig gjorde han ikke det.
- Hvorfor ikke? - Fordi...
så ville han stadig have haft nøglen på sig.
Men der blev ingen nøgle fundet, da vi gik hans lommer igennem.
Vi er vist tilbage, hvor vi startede, ikke?
Ikke helt.
Hvordan kom han så ind?
Vi må hellere skrive det hele ned.
Jeg beder jer om at afgive en officiel forklaring...
før retsundersøgelsen.
Mit kontor ligger tæt på. Måske kunne De komme nu.
- Tony. - Mark, det er overbetjent Hubbard.
Det er Mark Halliday. Han var med mig i går.
Goddag, overbetjent.
Da De var sammen med hr. Wendice i går, kan De måske hjælpe os.
Kan De huske, hvad klokken var, da han gik ud for at ringe?
Ja, den var tre minutter over 23.00.
Hvorfor lagde De mærke til det?
Hr. Wendices ur gik i stå, og vi sammenlignede klokken.
Tak. Så De forstår, at det var, da fru Wendice kom herind...
for at besvare hans opkald, at hun blev overfaldet.
Ringede du til Margot før, du ringede til Deres chef?
Tony, nu ved jeg, hvad jeg ville spørge om. Hvorfor ringede du til mig i går?
Vent lige et øjeblik, før jeg mister tråden.
Tre minutter over 23.00 forlod De middagen for at ringe til Deres chef.
Ja, jeg brugte telefonen i lobbyen.
Hvor længe snakkede De med Deres chef, før De ringede til Deres kone?
Jeg nåede aldrig at tale med ham. Jeg havde glemt hans nummer...
så jeg ringede til min kone for at bede hende finde det.
Du tvang mig ud af sengen bare for at få hans nummer?
Det var jeg nødt til.
Min chef fløj til Bruxelles i morges.
Jeg ville minde ham om noget vigtigt.
Var der ikke en telefonbog på hotellet?
Jo, men hans landnummer er ikke i den telefonbog.
Ringede De til ham?
Nej. Da jeg hørte, hvad der var sket, glemte jeg naturligvis alt om det.
Ja.
Hr. Halliday, hr. og fru Wendice kommer med mig...
for at afgive forklaring.
Giv mig venligst Deres adresse. Jeg vil måske kontakte Dem.
- Selvfølgelig. - Jeg henter min frakke.
Jeg bor på Carfax Hotel.
Skriv det ned der. Også Deres telefonnummer.
- Har De nogensinde været her før, hr? - Ja, for cirka et år siden.
- Værsgo, hr. - Tak.
Hr. Wendice, der står en masse mennesker foran huset.
Jeg vil foreslå, vi går gennem haven.
- Er der ikke en låge i bagenden? - Jo.
Jeg er bange for, lågen er låst. Er De sød at se efter?
Selvfølgelig.
Hvor meget ved han om Dem og fru Wendice?
Undskyld mig?
De skrev et brev til fru Wendice fra New York.
Det blev fundet i den døde mands inderlomme.
Jeg nævnte det ikke, da jeg ikke var sikker på, hvor meget hr. Wendice vidste.
- Ved De, hvordan det havnede der? - Nej.
- Hvor er Tony? - Han er lige gået ud i haven.
Fru Wendice, da De mistede Deres håndtaske...
- mistede De da også et brev? - Nej.
Margot, det blev fundet i den døde mands lomme.
De mistede det, gjorde De ikke?
- Jo, jeg gjorde. - Jeg spurgte om det før, ikke?
Jo, men min mand vidste ikke noget om det.
Denne mand afpressede Dem, gjorde han ikke?
- Tony er nødt til at få det at vide. - Nej.
Det er det eneste, vi kan gøre.
Efter fru Wendice mistede mit brev, modtog hun disse to beskeder.
I oktober. Hvor mange gange har De set denne mand?
Jeg har aldrig set ham!
- Kom venligst med os. - Ja, selvfølgelig.
Fru Wendice, når De kommer for at afgive Deres forklaring...
er der måske andre politibetjente tilstede.
Jeg advarer Dem om, at alt, hvad De siger...
bliver skrevet ned og kan bruges som bevismateriale.
Tag Dem ikke af, hvad De har fortalt nu. Det glemmer vi.
Men fra nu af, bør De fortælle os præcis, hvad De ved om denne mand...
og præcis, hvad der skete i går aftes.
Hvis De prøver at skjule noget, kan De komme i en alvorlig klemme.
Gid, De ville forklare, hvad De mener med alt det.
Det skal jeg nok. De indrømmer, De dræbte denne mand.
De siger, De gjorde det i selvforsvar.
Desværre var der ingen vidner, så vi har kun Deres ord på det.
Men jeg hørte det hele i telefonen.
- Præcis hvad hørte De, hr. Wendice? - Jeg hørte en række skrig.
Hørte De noget, der tydede på, at der var en kamp i gang?
Det, jeg hørte, passer helt med, hvad min kone sagde.
Så det eneste, De ved, er det, Deres kone fortalte Dem, ikke?
Tænk, hvis nu denne mand kom for at stjæle...
men det er der ingen beviser for.
Der er dog beviser på, at han afpressede Dem.
- Afpressede? - Ja, det stemmer vist desværre.
Og De går ud fra, han kom ind gennem vinduet.
Og vi ved, at han kom ind ad den dør.
Men han kan ikke være kommet den vej. Døren var låst.
Og der er kun to nøgler.
Min mand havde sin med sig, og min var i min håndtaske. Her.
- De kunne have lukket ham ind. - Tror De, hun selv lukkede ham ind?
Det virker som den eneste måde, han kunne være kommet ind på.
Tror De ikke engang på, jeg blev overfaldet?
Hvordan tror De, jeg fik de mærker på halsen?
De kunne selv have lavet de mærker.
En silkestrømpe blev fundet uden for vinduet.
Der var to knuder på den. Siger det Dem noget?
Det må have været den strømpe, han brugte.
Vi fandt den anden strømpe gemt under måtten her.
Kan De forklare, hvorfor Deres overfaldsmand gjorde det?
Nej.
- Det var Deres strømper, ikke? - Nej!
Vi ved, det var.
En af hælene var stoppet med noget silke, som ikke passede til.
Vi fandt et stykke af det silke i Deres syskrin.
Tony, der var et par strømper her.
Jeg har hørt, at politiet med vilje sætter fælder op.
Hans mænd var her i timer i går aftes.
De kunne have taget strømperne og gjort alt muligt.
Selvfølgelig.
De tørrede vel også hans sko af i dørmåtten.
Hallo?
Hej, Roger, godt, du tog den. Det er Tony Wendice.
Hør, vi havde indbrud i går, og Margot blev overfaldet.
Margot? Kom hun noget til?
Hun har det fint, men manden er død, og politiet er her.
Og grin ikke, de tror, Margot dræbte ham forsætligt.
Det ville jeg ikke sige.
- Den er god! - Ja, det er sjovt, ikke?
Roger, kan du komme forbi nu på Maida Vale politistation?
- Jeg kommer straks. - Tak, du gamle. Farvel.
Det er fint. Roger kommer over på politistationen.
Hr. Wendice, jeg vil råde Dem til...
Vores advokat giver os alle de råd, vi har brug for, tak.
- Margot, her er din håndtaske. - Tak.
- Kommer De med? - Selvfølgelig.
Ja. Jeg... Jeg tænkte bare.
Jeg anklager Dem for, at De den 26. september...
forsætligt dræbte Charles Alexander Swann.
Ønsker De at sige noget til Deres forsvar?
Og har De nogensinde mødt denne mand, Swann?
De modtog et brev fra hr. Halliday.
Det brev blev fundet i den døde mands lomme.
De siger, De ikke kender ham.
Kender De den indsatte Margot Mary Wendice...
skyldig eller ikke skyldig?
Skyldig.
Rettens dom...
er, at De bliver ført til stedet, hvor De kom fra...
og derfra til en retslig henrettelse.
- Hej, Mark. - Tony.
Jeg...
Har du hørt noget nyt fra indenrigsministeren?
Så er det i morgen?
Tony, jeg går ud fra, du ville gøre alt for at redde hende.
- Vi har gjort alt. - Nej, Tony, vi har ikke gjort alt.
Jeg har forsøgt at finde på noget i ugevis, hvis det endte sådan.
- Jeg tror, det er hendes eneste chance. - Lad mig høre.
Margot blev dømt, fordi ingen troede på hende.
Anklageren antydede, hun var fuld af løgn, og juryen troede på ham.
Men hvad bygger hans sag egentlig på? Kun tre ting:
mit brev, hendes strømpe...
og at eftersom Swann ikke havde nogen nøgle på sig...
- måtte hun have lukket ham ind. - Prøv ikke at sige...
Vent lidt. Hør her. Det er her, du kommer ind i billedet.
Du er nødt til at gå til politiet og fortælle dem en historie...
for at overbevise dem om, at Margot ikke løj.
Politiet tror ikke på hvad som helst, jeg fortæller dem.
Tony, jeg har skrevet om den slags i årevis.
Jeg har fundet ud af noget, du kan fortælle dem.
Lad os tage punkterne et for et.
Margot siger, hun aldrig lukkede døren op for Swann.
Godt. Han må have åbnet den på en eller anden måde.
Du kunne fortælle politiet, at du havde glemt din nøgle et sted.
Så kunne Swann selv være kommet ind.
- Hvordan vidste han, den var der? - Du fortalte ham det.
Jamen, jeg har ikke set Swann i 20 år.
Tony, Swann er død. Nu må vi få det bedste ud af det.
Du kan sige hvad som helst om ham.
Du kan endda sige, at I to mødtes...
og at I planlagde det hele sammen.
Planlagde hvad?
Antyder du, at jeg bad Swann komme her...
for at afpresse hende?
Nej. For at dræbe hende.
- Dræbe Margot? - Lige netop.
- Hvorfor? - Fordi hun sagde det.
"Han kom fra bag gardinet...
"og han prøvede at kvæle mig." Godt, det er, hvad han gjorde.
Nu skal du bare støtte hende i alt, hun sagde.
- Kan du ikke se det? Det er min idé. - Hvad med dit brev?
Man dræber ikke en person, man afpresser. Det giver ingen mening.
Jeg ved det. Det bekymrede også mig, men jeg har løst det.
Du fortæller dem, at du selv stjal hendes håndtaske.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Fordi du ville læse mit brev.
Efter du læste det, besluttede du at give hende en lærestreg.
Så du skrev afpresningsbrevene. Ingen kan bevise det modsatte.
Du kan også sige, du aldrig har set Swann på Victoria station.
Du opfandt det for at sætte ham i forbindelse med mit brev.
- Kan du ikke se, det alt sammen passer? - Jamen, dit brev blev fundet i hans lomme.
- Du lagde det der. - Hvornår?
Før politiet kom.
Og du kunne også have...
lagt strømperne der på samme tidspunkt.
Hvorfor skulle jeg bede nogen om at dræbe Margot?
Jeg ved det, Tony.
Det er hårdt for os at se, fordi vi begge elsker hende...
men vi har brug for en grund nu. Vi har hårdt brug for en.
Lad os tage et af de gode, gamle motiver. Havde Margot et testamente?
- Ja, det havde hun vist. - Hvem var arvtageren?
- Det er jeg vel. - Der har du grunden.
Tusindvis af mænd og koner efterlader penge til hinanden...
uden at myrde hinanden. Politiet ville ikke tro på det.
De ville tage det for, hvad det er: Et desperat forsøg på at redde min kone.
Jeg synes klart, det er forsøget værd.
De kan ikke hænge dig op på et mord, der aldrig blev begået.
Du ville højst få et par år i fængsel.
Tusind tak.
Det er billigt sluppet. Du ville redde hendes liv!
Det kan du sagtens sige, Mark.
Hendes liv ville slet ikke være i fare, hvis det ikke havde været for dig.
Det er på grund af hendes forhold til dig, at hun mistede juryens medhold.
Misforstå mig ikke, Mark.
Var der den mindste mulighed for at afværge det, ville jeg gøre det...
men det skal være overbevisende.
Hvordan kunne jeg for eksempel have overtalt Swann til at gøre det?
Du tilbød ham penge eller andet.
- Hvilke penge? Jeg har ingen. - Du ville have haft Margots.
Der ville gå måneder, før jeg fik dem at se...
og folk begår ikke mord på kredit.
Nej, jeg er...
Jeg er bange for, du er nødt til at finde på noget bedre end det.
Jeg ved, du prøver at hjælpe...
men kan du forestille dig, nogen tror på den historie?
Ja, jeg kan, hvis du får dem til det.
Hvad skulle jeg sige? Du måtte komme med.
Det ville være en fejl.
De ved, hvad jeg skriver om. Vi ville ikke have en chance...
Goddag, betjent.
- Handler det om min kone? - Nej, hr., desværre ikke.
Hvad handler det så om?
Jeg er i gang med en undersøgelse af et indbrud...
der fandt sted for cirka tre uger siden.
Kan det ikke vente et par dage?
Selvfølgelig, hr. Jeg forstår udmærket Deres tilstand.
Med forlov vil jeg gerne udtrykke, hvor ondt det gør...
Ja, betjent, fint. Hvad kan jeg gøre for Dem?
Kassieren i en fabrik i Ledbury Street blev overfaldet på sit kontor...
og to mænd stak af med hundredvis af pund...
- først og fremmest i sedler. - Hvad har det med mig at gøre?
I sådanne tilfælde bedes alle politiafdelinger om at holde øje...
med enhver, der bruger store summer penge.
Jeg forstår.
Og jeg tænkte på, om De for nylig havde solgt noget for kontanter.
Hvorfor?
Min chef var i gang med en efterforskning af Wales benzintank forleden...
og han opdagede, at De netop havde betalt...
over 60 pund.
Ja, jeg havde tilfældigvis ikke så lidt på mig...
- så jeg betalte i kontanter. - Jeg forstår.
Havde De netop hævet pengene i banken?
Har De været i min bank?
Ja, det har jeg faktisk, men de ville ikke hjælpe mig.
Bankopgørelser bliver strengt overvåget.
Det overrasker mig, at De ikke kom til mig først.
Det var bare et rutinespørgsmål. Jeg ville ikke forstyrre Dem.
- Hvor fik De dem, hr? - Vedkommer det Dem?
Hvis det var stjålne penge, vedkommer det mig.
- Har De noget imod, jeg ryger? - Værsgo.
Tror De virkelig, jeg har modtaget stjålne penge?
Indtil De siger, hvor De fik dem, kan jeg ikke vide, hvad jeg skal tro, vel?
Hvis De fik pengene fra nogen, De ikke kender...
jeg mener, det kunne være den person, vi leder efter.
Hallo.
- Er det Deres? - Hvad er det?
En dørnøgle. Den lå bare her på gulvet.
Nej. Min er her.
Nej, det er ikke Deres. Så må det være min.
Ja, det er min. Den må være faldet ud af lommen.
Der er et lille hul her.
Det er problemet med nøgler, de ligner alle sammen hinanden.
Undskyld, hvad sagde De?
- Jeg sagde vist ikke noget, gjorde jeg? - Jo, om pengene.
Jeg ville sætte pris på, De fortalte mig, hvor De fik dem.
100 pund er ret meget at gå rundt med.
- De sagde 60 pund før. - Gjorde jeg? Nå, ja.
Min kollega besluttede at se nærmere på sagen, før han skrev rapport.
Han sagde, De havde betalt en regning hos skrædderen...
- og en anden en for vin og spiritus. - Jeg beklager, han måtte igennem det.
Jeg kunne have forklaret ham det.
Jeg vandt en stor sum penge på et hundevæddeløb.
Over 100 pund.
Ja. Over 100 pund. Det er sket før.
Hvorfor sagde De ikke det med det samme?
Jeg skammede mig over at gå til hundevæddeløb...
når min kone var dødsdømt.
Ja, jeg ved, hvordan det er. Det hjælper at tænke på noget andet.
Det giver svar på alt, ikke også?
Undskyld, jeg forstyrrer Dem på denne tid.
Slet ikke, betjent, slet ikke.
Der er bare endnu en lille ting. Har De en lille, blå attachétaske?
- Sig ikke, De har fundet den. - Har De mistet den?
Ja. Jeg ville anmelde det i dag. Jeg tror, jeg glemte den i taxaen.
Jeg forstår.
Vi må prøve at få den tilbage, ikke?
Hvor tog De taxaen, hr?
På hjørnet til Hyde Park for en halv time siden.
- Var der noget værdifuldt? - Nej. Et par bøger og...
- Nogen penge? - 2 eller 3 pund i en konvolut, tror jeg.
- Ikke 200 eller 300? - Nej, desværre ikke.
Alligevel.
Hvordan fandt De ud af det med attachétasken?
Vinbutikken nævnte, De havde den, da De betalte regningen.
Så min kollega undersøgte tanken og skrædderen.
De huskede begge to, at De havde den på Dem.
Ja, jeg bruger den i stedet for en pung, forstår De.
Taxachauffører er dygtige til at aflevere ting tilbage.
Jeg håber, De finder den, hr.
Betjent, før De går...
tror jeg, hr. Wendice har noget at fortælle Dem.
Har han?
Jeg vil gerne vise Dem noget herinde, hr.
Det undrer mig ikke, De ikke kunne sove i hendes soveværelse.
Der må være over 500 pund her.
Hvor fik De dem fra?
Jeg kan fortælle Dem, hvor han fik dem.
Pengene skulle betales til en mand ved navn Swann...
efter han dræbte fru Wendice. Men som De ved, skete der en ulykke...
så det blev ikke nødvendigt at betale Swann.
Der ville naturligvis blive stillet spørgsmål...
så han levede af dem.
Han har levet af dem siden den 27. marts.
Hvad siger De, hr. Wendice?
Før De kom, forsøgte han at overtale mig...
til at gå til politiet med den mest groteske historie, De har hørt.
Jeg skulle have bestukket Swann til at dræbe min kone, så at...
Irettesæt mig, hvis jeg tager fejl, Mark.
Så jeg kunne arve alle hendes penge.
Og det er ikke alt. Kan De huske hr. Hallidays brev?
Swann havde tilsyneladende ikke stjålet det, det havde jeg...
og jeg skrev de to afpresningsbreve...
og jeg beholdt hr. Hallidays brev og puttede det i lommen på liget.
- Og strømpen... - Ja, strømpen.
Måske burde jeg sige det. Det kunne lyde som en tilståelse.
Jeg erstattede... Er det det rigtige ord?
Ja. Jeg erstattede min kones anden strømpe med den, som...
De følger mig, ikke sandt?
Hvad ellers, Mark?
Han fortalte Swann, han ville gemme sin nøgle et sted herude...
sandsynligvis oven på dørkarmen.
Swann lukkede sig selv ind. Han gemte sig bag gardinerne.
Så ringede Wendice fra hotellet. Det fik hende...
Vent lidt. Hvis Swann havde brugt hr. Wendices nøgle...
ville han have haft den på sig, da han døde.
Og hvordan kom hr. Wendice ind, da han vendte hjem fra hotellet?
Hun kunne have lukket op for ham.
Han kunne have taget sin nøgle fra Swanns lomme, før politiet kom.
Men han kom ind med sin egen nøgle. Det kom frem under retssagen.
- Kan De ikke huske det? - Kom nu, Mark. Din tur.
Swann kunne have taget nøglen herfra, åbnet døren...
og så have lagt nøglen på karmen igen, før han kom ind.
Det er meget interessant, men det afklarer ikke sagen.
Det handler om liv og død. Hvad betyder ellers noget?
Jeg vil vide, hvor hr. Wendice fik sine penge fra.
Det er alt, jeg vil vide.
Lige et øjeblik, hr.
Vent lidt. Prøv at se her.
Han udskrev den sidste check den 26. marts...
dagen før alt dette skete. Han har levet af dem lige siden.
- Her er hans bank... - Hr. Halliday.
Undskyld.
Han har ikke hævet nogen stor sum fra sin bank. Intet over 53 pund.
Men se, stort set hver uge.
35, 40, 45, 50 pund.
Han kunne have sparet dem op.
Jeg kunne have planlagt dette i årevis.
Hvor fik du dem så fra?
Vil du virkelig vide det? Du vil ikke bryde dig om det, Mark.
Kom nu.
Godt, I er selv ude om det.
Da hun ringede til mig fra festen den aften...
så jeg hende knæle ved Swanns lig, mens hun gennemsøgte hans lommer.
Hun sagde, at han havde noget af hendes, men hun kunne ikke finde det.
Hun var hysterisk. Derfor ville jeg ikke lade politiet udspørge hende.
I den tilstand, hun var i, ville hun have løjet om alting.
Næste morgen viste hun mig pengene, alle sammen i etpundssedler.
Og hun sagde: " Hvis der sker mig noget, så lad dem ikke finde dem."
Efter hun blev anholdt, tog jeg tasken med pengene...
til Charing Cross station og efterlod den i opbevaringen.
Når jeg havde brug for penge, tog jeg den og efterlod den i en anden opbevaring.
Jeg vidste, at hvis De fandt den, ville hun ikke have en chance.
Hun skulle lige til at give dem til ham, da hun dræbte ham i stedet.
Du forventer ikke, at nogen tror på det, gør du?
Jeg ved det faktisk ikke. Hvad siger De, betjent?
Jeg må sige, at jeg havde mistanke om noget lignende.
Har De ikke tænkt Dem at undersøge det?
Hun bliver hængt i morgen.
Det har været uden for min kontrol længe.
- Der har været en retssag og en appel... - Det betyder ikke meget for Dem.
De måtte indrømme, De arresterede den forkerte person.
- Du må vist hellere gå. - Det kan du tro, jeg gør.
Men du har begået en fejl.
Hvad vil der ske, når Margot hører dette?
- Hun vil benægte det. - Og måske ændrer hun testamentet.
Du vil have gjort det hele for ingenting, Tony.
Havde jeg fortalt sådan en historie, ville nogen så have troet på mig?
Nej, helt sikkert ikke.
Før stort set hver henrettelse, sker der den slags.
Det må have været meget ubehageligt for Dem, sådan som det skete.
Tror De, de lader ham se hende? Hun skulle nødig hidse sig op nu.
Tal med Deres advokat. Han kan måske forhindre det.
Sæt alle pengene i banken, før nogen stjæler dem.
Tak. Det tror jeg, jeg gør.
Jeg håber ikke, hr. Halliday venter på mig uden for.
Vil De være venlig at se efter, så jeg er sikker på, han er væk?
Der er fri bane.
Godt. Jeg har for resten noget at fortælle Dem, hr.
Der er nogle af fru Wendices ejendele på politistationen.
Hvad for ejendele?
Bare nogle bøger og en håndtaske. De beder Dem komme at hente dem.
Mener De efter i morgen?
Ja, eller i dag, hvis De vil.
Bare spørg den tjenstgørende betjent. Han ved alt om det.
Farvel, hr. Wendice. Vi ser vist ikke hinanden igen.
Farvel, betjent, og mange tak.
Maida Vale politi.
Det er politiassistenten. Lad mig tale med betjent O'Brien.
Det er O'Brien.
Hubbard. Hør, O'Brien, jeg er tilbage igen. Sæt gang i planen.
Med det samme, hr.
Betjent Hubbard, det er mig, Mark Halliday.
Hvad vil De? Hvad har De i sinde?
- Hvad laver De her? - Tag dem ikke af mig.
- Jeg tænkte på, hvorfor... - Ud herfra.
- Hør. - Hold kæft.
Vil De redde fru Wendice? Ti stille. Lad mig ordne det.
Hvordan vil De...
Hør, hvad sker der her?
Man siger, at politimænd er fantasiløse.
Lad helgenerne beskytte os fra den begavede amatør.
De må hellere forberede Dem på en overraskelse, hr. Halliday.
Margot.
Hej, Mark.
- Hvor er Tony? - Han er gået.
- Hvornår kommer han tilbage? - Det ved vi ikke.
Var det Dem, der ringede på før?
Ja. Hvorfor lukkede De mig ikke ind?
- Hvorfor brugte De ikke Deres nøgle? - Det gjorde jeg, men den passede ikke ind.
De ved godt hvorfor, ikke?
Nej, jeg gør ej. Er låsen blevet udskiftet?
Må jeg låne Deres taske?
Hvis nøgle er det?
Jeg troede, det var min. Jeg ved det ikke.
Hvad sker der her?
Deres mand forklarede det. De kan fortælle os alt om det nu.
Hvad er det? Jeg forstår det ikke.
Nej, det gør De vist ikke.
- Pearson. - Ja, hr.
Tag håndtasken tilbage til politistationen...
og få den bil af vejen.
- Javel. - Vent et øjeblik, dit fjols.
Du kan ikke gå ned ad gaden sådan der. Du bliver anholdt.
Læg den herned.
- Margot, hvordan kom du herhen? - Jeg ved det ikke.
For cirka en time siden kom vagten hen til mig...
og sagde, jeg blev bragt hjem.
De to detektiver kørte mig herhen.
De sagde, jeg måtte gå, men jeg kunne ikke åbne døren.
Hvor er Tony? Han skulle besøge mig her til morgen...
og de sagde, han ikke kunne komme.
- Er der sket ham noget? - Nej. Ingenting.
Jeg vil ikke blande mig, men burde De ikke fortælle os, hvad De har i sinde?
Fru Wendice, det, jeg nu fortæller Dem, kan komme som et chok.
Ja?
Vi har en kraftig mistanke om, Deres mand havde planlagt at dræbe Dem.
Tony havde bedt Swann komme herover den aften og dræbe dig.
Hvor længe har De vidst det?
- Havde De selv den mistanke? - Nej, aldrig. Og dog...
Hvad er der galt med mig, Mark?
Det er som om, jeg ikke er i stand til at føle noget.
Burde jeg ikke bryde sammen eller noget?
Det er forsinket handling, det er alt.
Om et par dage får du det mest vidunderlige sammenbrud.
- Hvornår fandt De ud af det, hr? - Første spor kom ved et uheld.
Vi opdagede, at Deres mand...
havde brugt en del pundsedler overalt.
Det løb op på over 300 pund.
Og det viste sig at være begyndt, omtrent da De blev anholdt.
Jeg måtte finde ud af, hvor han fik de penge fra og hvordan.
Og så kom jeg i tanke om...
at efter De blev anholdt, gennemsøgte vi lejligheden.
Og jeg så en kopi af hans bankopgørelse på det bord.
Så i går aftes gik jeg til fængslet og bad om at se Deres håndtaske.
Da jeg gjorde det, lykkedes det mig at stjæle Deres nøgle.
Temmelig ukorrekt, men jeg var helt oppe at køre.
Og her til morgen, efter Deres mand var gået...
kom jeg tilbage for at se på hans opgørelse.
Jeg så den aldrig, for jeg kom aldrig gennem døren.
Forstår De, nøglen, som jeg havde taget fra Deres håndtaske...
passede ikke til låsen.
- Williams? - Wendice.
Det var tæt på.
Maida Vale politi. Det er O'Brien.
Hubbard. Hør, O'Brien, han har opdaget det med regnfrakken.
Han kunne ikke komme ind. Han er vist på vej til stationen.
- Er Pearson kommet med tasken? - Ja, hr.
Godt. Hør her. Giv Wendice bøgerne og håndtasken...
og sørg for, han ser nøglen.
Få ham til at undersøge indholdet og skrive under.
Vil han have sin egen nøgle og regnfrakke, så sig, jeg er taget til Glasgow.
Javel.
- Nogen spørgsmål? - Nej.
- Ring tilbage, når han forlader stationen. - Javel.
- Hr. Halliday, er De med? - Det tror jeg ikke.
Hvor er fru Wendices nøgle?
Det tog mig kun en halv time at finde den.
Men hvis den var der, hvorfor brugte Wendice den så ikke?
Fordi han ikke ved, den er der.
Han tror stadig, den er i hans kones taske. De havde faktisk næsten ret.
Han fortalte Swann, han ville lægge Deres nøgle under trappemåtten...
og bad ham lægge den tilbage, når han gik.
Men eftersom Swann blev dræbt, gik vi ud fra...
at Deres nøgle stadig ville være i en af Swanns lommer.
Det var hans lille fejl...
for Swann havde gjort nøjagtig, som De formodede, hr. Halliday.
Han åbnede døren...
og lagde så nøglen tilbage, før han gik ind.
Og den har ligget derude lige siden.
Og den nøgle, Wendice tog ud af Swanns lomme...
- og lagde tilbage i hendes taske, var... - Swanns egen nøgle.
Selv jeg gættede det ikke straks. Usædvanligt.
Det har hele tiden undret mig, der ingen nøgle blev fundet på Swanns lig.
De fleste folk går rundt med en nøgle på sig.
Og så fik jeg et pludseligt indfald.
Jeg tog nøglen, som lå i Deres håndtaske...
over til hans kæreste, fru Van Dorn, og låste hendes dør op...
og så lånte jeg hendes telefon og ringede til Scotland Yard.
Hvorfor fik De mig herhen?
Fordi De var den eneste anden person, som kunne have ladet nøglen ligge derude.
Jeg måtte finde ud af, om De vidste, den var der.
Hvad, hvis jeg havde vidst det?
Det gjorde De ikke.
- Mark. - Ja, skat?
Jeg tror, jeg bryder sammen.
- Betjent Hubbard? - O'Brien?
- Ja. Han har netop forladt stationen. - Godt.
Prøv at holde ud lidt længere.
Williams, han har netop forladt stationen. Bank, hvis han kommer denne vej.
- Hvad sker der nu? - Før eller siden kommer han tilbage.
Da jeg har stjålet hans nøgle, vil han prøve den i håndtasken.
Når den ikke passer, indser han sin fejl...
lægger to og to sammen og kigger under trappemåtten.
Hvis han ikke gør det, er alt dette gætteri. Vi kan ikke bevise noget.
Det stemmer, men når han åbner døren...
- ved vi alt. - Hvad gør De så?
Jeg ringer til indenrigsministeren. Han venter på et opkald.
- Hvad med hr. Wendice? - Vi har intet andet at frygte.
- Har du det godt, Margot? - Ja, jeg har det fint.
Ti stille nu, I to.
- Hvad laver han? - Han undrer sig over, nøglen ikke passer.
Han går tilbage til bagindgangen. Han er stoppet op igen.
Han kigger i håndtasken nu.
Han prøver at huske, hvornår han lagde nøglen tilbage.
Nu giver han op. Jeg er bange for, det er slut.
Han går ned ad gaden.
Vent. Han er stoppet op igen. Han vender om.
Han stirrer på nøglen.
Selvfølgelig, Swanns nøgle. Nu har han fattet det.
Han kommer hurtigt tilbage.
Han er kommet i tanke om det.
Som du sagde, Mark, virkede det måske på skrift...
men tillykke, betjent.
For resten...
Hvad siger du, Margot?
Ja, jeg kunne godt bruge noget.
- Mark? - Det kunne jeg også.
Jeg går ud fra, De stadig er i tjeneste, betjent.
SLUT
Danish subtitles by SOFTITLER
Danish